Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка. Серія: педагогіка
Спеціальності: 011 – Освітні, педагогічні науки, 012 – Дошкільна освіта, 013 – Початкова освіта, 014 – Середня освіта (за предметними спеціальностями), 015 – Професійна освіта (за спеціалізаціями), 016 – Спеціальна освіта, 017 – Фізична культура і спорт Фахова реєстрація (категорія «Б»): Наказ МОН України від 15.10.2019 р. № 1301 (додаток 8) Періодичність: 2 рази на рік ISSN (Print) 2311-6382 ISSN (Online) 2415-3605
РОЗВИТОК ОСВІТНІХ ЕКОСИСТЕМ У КОНТЕКСТІ СПЕЦІАЛІЗАЦІЇ ШІ-МОДЕЛЕЙ
У статті проаналізовано розвиток інструментів штучного інтелекту (ШІ) в освітньому процесі: від універсальних чат-ботів до спеціалізованих агентних систем. Визначено, що головною проблемою масових ШІ-рішень у вищій освіті є недостатня точність даних у конкретних наукових галузях та складність їх застосування у комплексних навчальних сценаріях. Методологія дослідження поєднує системний аналіз архітектури ШІ, положення теорії когнітивного навантаження та метод кейс-стаді. Це дало змогу обґрунтувати модель інтегрованого навчального середовища, що забезпечує мультимодальну інтеграцію знань (текст, програмний код, візуальні об’єкти). Теоретично обґрунтовано модель автономного ШІ-агента як інструментарію дослідницького навчання, що функціонує за циклом «планування–дія–спостереження». Доведено, що етапи роботи таких агентів відповідають фазам наукового пошуку, що дозволяє використовувати їх як ефективні засоби інтелектуальної підтримки у професійній підготовці майбутніх учителів інформатики. На прикладі платформи NotebookLM та технології RAG підтверджено ефективність механізму технологічного заземлення відповідей на базі фахових джерел. Встановлено, що використання верифікованої бази знань (стандарту DigComp 3.0, методичних рекомендацій МОН України тощо) дозволяє мінімізувати ризик виникнення фактичних помилок ШІ, забезпечуючи високу академічну достовірність навчального контенту. У висновках підкреслено, що впровадження таких екосистем трансформує роль викладача від ретранслятора інформації до проєктувальника навчального середовища, який координує процеси взаємодії майбутніх учителів інформатики з інтелектуальними системами.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРИЙОМИ ВИВЧЕННЯ БІОГРАФІЇ ПИСЬМЕННИКА НА УРОКАХ УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРИ В 10–11 КЛАСАХ
У статті висвітлено трансформації у вивченні життєпису письменника в контексті змін у сучасній освіті, обґрунтовано ефективність системи прийомів активізації пізнавального інтересу учнів до постаті митця на уроках української літератури. Актуальність дослідження зумовлена нагальною потребою сучасної літературної освіти відійти від репродуктивних методів вивчення біографії, які традиційно зводилися до сухої фактології й хронологізації подій, на користь стереоскопічного антропоцентричного підбору матеріалу. Мета нашої статті – розглянути прийоми формування пізнавального інтересу учнів до особистості письменника на уроках української літератури. Методи дослідження: аналіз і синтез теоретичних положень, порівняння традиційних і новітніх підходів у навчанні; моделювання алгоритмів і навчальних ситуацій. Запропоновано прийоми, що сприяють актуалізації уваги школярів до особистості літератора. У статті зокрема висвітлюється специфіка використання прийому «оживлення» образу митця, що може поєднуватися з іншими прийомами: «усне малювання» або художнє моделювання, каталогізація визначних біографічних фактів та коментар до портрета. Обґрунтовано доцільність використання кількісних показників, що базується на апеляції до вражаючих фактів творчої продуктивності, тривалості життєвого шляху, викликаючи потужний емоційний відгук у слухачів. Інтерпретовано досвід впровадження прийому драматизації, коли ідейний акцент зміщується з позиціонування письменника як «жертви обставин» на його стоїцизм. Розглянуто дискусійне питання залучення ШІ в освітній процес. Визначено потенціал нейромереж у створенні портретів, візуалізації історичного контексту, що сприяє глибшому зануренню школярів в атмосферу епохи. Застосування запропонованих прийомів сприяє формуванню пізнавального інтересу учнів до особистості письменника і, відповідно, його творчості.
РОЛЬ ТА ЗНАЧЕННЯ МЕТОДІВ ЕЛЕКТРОННОГО НАВЧАННЯ У ВИКЛАДАННІ ДИСЦИПЛІНИ «ІНОЗЕМНА МОВА (АНГЛІЙСЬКА)» У ЕКОНОМІЧНИХ ЗВО
У статті досліджено роль і значення методів електронного навчання у викладанні дисципліни «Іноземна мова (англійська)» у закладах вищої освіти економічного профілю. Актуальність дослідження зумовлена процесами цифровізації освіти, глобалізації економіки та зростанням вимог до рівня іншомовної професійної компетентності майбутніх фахівців. У сучасних умовах розвитку інформаційно-комунікаційних технологій електронне навчання стає невід’ємною складовою освітнього процесу, забезпечуючи його гнучкість, доступність і безперервність, особливо в умовах кризових ситуацій. Метою статті є обґрунтування ролі та ефективності методів електронного навчання у викладанні англійської мови в економічних ЗВО, а також визначення їх впливу на формування іншомовної комунікативної компетентності студентів і підвищення якості професійної підготовки. Для досягнення поставленої мети здійснено аналіз сутності та співвідношення понять «електронне», «дистанційне», «віртуальне» та «онлайн-навчання», досліджено сучасні підходи до використання e-learning у процесі навчання іноземної мови, а також визначено основні інструменти й методи електронного навчання та їх дидактичний потенціал. Методологічну основу дослідження становлять теоретичні методи, зокрема аналіз, узагальнення та систематизація наукових джерел, що дозволили визначити сучасний стан досліджуваної проблеми. Порівняльний метод застосовано для зіставлення різних підходів до трактування ключових понять у сфері електронного навчання. Описово-аналітичний метод використано для характеристики цифрових інструментів і платформ, що застосовуються у викладанні англійської мови. У ході дослідження встановлено, що електронне навчання є найбільш узагальненим поняттям, яке охоплює різні форми організації освітнього процесу із застосуванням цифрових технологій. Доведено, що використання онлайн-платформ (Zoom, Google Meet, Moodle), інтерактивних сервісів (Kahoot, Quizlet) і мультимедійних ресурсів сприяє розвитку мовних навичок студентів, підвищує їх мотивацію до навчання та забезпечує індивідуалізацію освітнього процесу. Визначено, що електронне навчання позитивно впливає на формування не лише іншомовної комунікативної компетентності, а й цифрової грамотності та soft skills майбутніх фахівців. Узагальнено, що інтеграція методів електронного навчання у викладання англійської мови в економічних ЗВО є доцільною та ефективною, оскільки сприяє підготовці конкурентоспроможних фахівців, здатних до професійної комунікації в умовах глобалізованого цифрового середовища.
МЕДІАЦІЯ І МЕДІАТИВНА КОМПЕТЕНТНІСТЬ: СУТНІСТЬ ПОНЯТЬ ТА ЇХ СТРУКТУРА
У статті здійснено теоретичне осмислення понять «медіація» та «медіативна компетентність» у контексті сучасної мовної освіти. Проаналізовано еволюцію трактування медіації у редакціях Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти 2001 та 2020 років, зокрема з’ясовано специфіку її інтерпретації в німецькомовному науковому дискурсі. Констатовано відсутність уніфікованого підходу до визначення медіативної компетентності в сучасних наукових дослідженнях. Уточнено зміст терміна «медіація» – процес посередництва між співрозмовниками задля передавання змісту інформації та уможливлення її розуміння. Виконано порівняльний аналіз умінь, передбачених Державними стандартами базової та профільної середньої освіти України, із видами медіативної діяльності, визначеними в Загальноєвропейських рекомендаціях з мовної освіти (2020). Витлумачено поняття «медіативна компетентність» – здатність особистості здійснювати внутрішньомовне, міжмовне та міжкультурне посередництво під час взаємодії комунікантів для забезпечення взаєморозуміння; між індивідами та різними формами подання інформації (текстова, числова, візуальна, звукова, таблична, електронна) через інтерпретацію, перефразування та узагальнення змісту повідомлення. Виокремлено структуру медіативної компетентності, що містить такі компоненти: лінгвістичний (використання лексико-граматичних засобів); комунікативний (адаптування та перефразування повідомлення); організаційно-управлінський (координація та фасилітація взаємодії); соціокультурний (знання традицій, ціннісних систем і норм поведінки); рефлексивно-емоційний (емоційний самоконтроль та нейтральність під час спілкування); прагматичний (ефективна посередницька діяльність).
ВИКОРИСТАННЯ ДОПОВНЕНОЇ РЕАЛЬНОСТІ ДЛЯ ВІЗУАЛІЗАЦІЇ ІНФОРМАЦІЇ У ПРОЦЕСІ ПІДГОТОВКИ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ КОМП'ЮТЕРНОГО ПРОФІЛЮ
У статті досліджено можливості використання технологій доповненої реальності як ефективного засобу візуалізації навчальної інформації у процесі підготовки здобувачів освіти комп’ютерного профілю. Обґрунтовано актуальність проблеми в умовах цифрової трансформації освіти, що зумовлює необхідність забезпечення інтерактивності навчального процесу. Здійснено аналіз сучасних наукових підходів до трактування поняття доповненої реальності, що дозволило уточнити її сутність у контексті візуалізації навчальної інформації та запропонувати авторське визначення як інтерактивної педагогічної технології. Розглянуто можливості сучасних платформ доповненої реальності та обґрунтовано доцільність використання середовища ARBook як ефективного інструменту для створення інтерактивного навчального контенту. Запропоновано методику використання ARBook у процесі навчання. Визначено педагогічні умови ефективного впровадження доповненої реальності в освітній процес. Практичну значущість дослідження підтверджено реалізацією навчального кейсу з дослідження звукових коливань із використанням AR-технологій, що дозволило продемонструвати підвищення рівня наочності навчального матеріалу, розвиток просторового мислення та візуально-аналітичних умінь здобувачів освіти. Встановлено, що використання доповненої реальності сприяє активізації пізнавальної діяльності, підвищенню мотивації до навчання та формуванню професійних компетентностей майбутніх фахівців комп’ютерного профілю.
ТЕХНОЛОГІЇ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У ПРОЄКТНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ
У статті розкрито особливості використання технологій штучного інтелекту у проєктній діяльності майбутніх фахівців в умовах цифрової трансформації освіти. Обґрунтовано актуальність інтеграції інструментів штучного інтелекту в освітній процес закладів вищої освіти як засобу підвищення ефективності навчання, розвитку критичного мислення, творчості та професійної підготовки студентів. Проаналізовано сучасні підходи до організації проєктного навчання та визначено роль штучного інтелекту у формуванні практичних навичок, самостійності, командної взаємодії та здатності до прийняття рішень. У дослідженні охарактеризовано основні можливості генеративного штучного інтелекту, які можуть бути використані на різних етапах реалізації проєктів. Визначено етапи впровадження технологій штучного інтелекту у проєктну діяльність студентів: пропедевтичний, операційно-практичний, інтегративно-проєктний та рефлексивно-оцінювальний. Для кожного етапу запропоновано відповідні цифрові інструменти та окреслено їх педагогічний потенціал. Особливу увагу приділено можливостям середовища NotebookLM як персонального ШІ-асистента для аналізу джерел, створення ментальних карт, генерації навчального контенту та організації спільної роботи студентів. Наведено приклади використання цього інструменту під час реалізації студентських проєктів. Наголошено, що технології штучного інтелекту не замінюють інтелектуальну діяльність здобувачів освіти, а виступають засобом підтримки навчання, розвитку дослідницьких здібностей і вдосконалення навичок роботи з інформацією. Результати дослідження підтверджують, що інтеграція технологій штучного інтелекту у проєктну діяльність сприяє підвищенню якості освітнього процесу, формуванню цифрової компетентності, розвитку навичок Soft Skills та готовності майбутніх фахівців до професійної діяльності в умовах цифрового суспільства.
ВИКОРИСТАННЯ ЦИФРОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДОСТУПУ ДО ДЖЕРЕЛ ІНФОРМАЦІЇ ТА ВПРОВАДЖЕННЯ ПРОФЕСІЙНО-ОРІЄНТОВАНИХ ЗАВДАНЬ У НАВЧАЛЬНИЙ ПРОЦЕС ПЕДАГОГІЧНИХ ЗАКЛАДІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ
У статті порушено актуальну проблему створення завдань, спрямованих на формування професійно-технологічних умінь і навичок майбутніх учителів, під час виконання яких студенти доходять висновку, що професійна діяльність педагога не зводиться до окремих знань, методів чи дисциплін. Важливу роль у цьому відіграє перенесення здобутих алгоритмів і вмінь між навчальними дисциплінами, їх осмислення та формування потреби в самоосвіті. Мета дослідження спрямована на висвітлення процесу створення професійно орієнтованого завдання для навчання і застосування його майбутніми педагогами. на основі обґрунтування ефективності застосування методики картографування. Використовувалися теоретичні та експериментальні методи дослідження: аналіз наукової, навчальної та методичної літератури, пошук методів моделювання, аналіз застосованих математичних пакетів та середовищ програмування для реалізації створеної моделі. Результати дослідження: описано використання навчально-методичних вказівок для вивчення і використання технології картографування засобами ArcGIS для студентів, які передбачають виконання професійно-орієнтованих завдань з розробки карт. Дані для створення карт були зібрані протягом 2019 рр. на основі матеріалів обласного управління лісового та мисливського господарства в Тернопільській області та структурного підрозділу ДП «Чортківське лісове господарство». В основу покладено матеріали, зібрані за загально прийнятими методами обліку мисливської фауни лісових угідь. Розроблено серію карт, створених різними методами та об’єднаних спільною тематичною спрямованістю. Результати експериментальної перевірки ефективності застосування професійно-орієнтованих завдань у процесі вивчення та використання майбутніми фахівцями технології картографування засобами ArcGIS засвідчила підвищення рівня розвитку за визначеними критеріями: мотиваційним, когнітивним та особистісно-рефлексивним з відповідними показниками. Запропоновані в роботі підходи до картографування на основі впровадження професійно-орієнтованих завдань дають змогу студентам застосовувати набуті знання й уміння та сприяють їхній гнучкій адаптації до ситуацій, що можуть виникати в майбутній професійній діяльності.
МЕТОДИ ОСВІТНЬОЇ ДІЯЛЬНОСТІ У ПРОЦЕСІ ВИВЧЕННЯ АНТИКОЛОНІАЛЬНОГО ДИСКУРСУ НА УРОКАХ УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРИ
У статті розглянуто методи освітньої діяльності, які допомагають осмислювати антиколоніальний дискурс під час вивчення української літератури у старшій школі. Увага зосереджена на організації роботи з художніми текстами, що порушують проблеми історичної пам’яті, боротьби за національну ідентичність і духовну та політичну незалежність українського народу. Матеріалом дослідження стали роман «Тигролови» Івана Багряного та сучасний твір «Розриті могили» Павла Шикіна, які репрезентують різні часові й ідейні виміри антиколоніального мислення в українській літературі. Метою статті є визначення сучасних методів навчання для ефективного вивчення творів антиколоніального дискурсу на уроках української літератури на прикладі романів «Тигролови» Івана Багряного та «Розриті могили» Павла Шикіна. У роботі проаналізовано можливості використання евристичної бесіди, дослідницького й коментованого читання, інтерпретації тексту, рольової гри, дискусії, постановки проблемних запитань, порівняльного аналізу та реконструкції змісту твору. Показано, що поєднання різних методичних підходів активізує пізнавальну діяльність учнів, допомагає їм аналізувати художні образи й ідейний зміст твору та розглядати літературу в ширшому історико-культурному контексті. Результати дослідження засвідчують, що системне використання інтерактивних і дослідницьких методів під час аналізу художніх творів антиколоніального спрямування сприяє глибшому розумінню учнями історичних і культурних процесів, відображених у літературі, та формуванню цілісного світоглядного бачення національного минулого і сучасності.
КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ІТ-ФАХІВЦІВ НА ОСНОВІ AGILE-МЕТОДОЛОГІЇ
У статті обґрунтовано актуальність розроблення концептуальної моделі підготовки майбутніх ІТ-фахівців у закладах вищої освіти в умовах швидких технологічних змін, зростання запиту ринку праці на практико-орієнтовані компетентності та підвищення ролі цілей сталого розвитку, пов’язаних із якісною освітою, інноваційністю та продуктивною зайнятістю. Показано, що сучасні дослідження з упровадження Agile-методології в освітній процес здебільшого зосереджені на локальних практиках застосування Scrum/EduScrum у межах окремих дисциплін або навчальних модулів. Натомість компетентнісно-орієнтовані підходи до проєктування підготовки ІТ-фахівців переважно описують програмний рівень (освітньо-професійні програми, програмні результати навчання), однак потребують чіткішого процесного механізму керованої актуалізації змісту та організації підготовки відповідно до змін індустріального середовища. У результаті дослідження запропоновано рамкову структуру Agile-орієнтованої концептуальної моделі, що охоплює чотири взаємопов’язані блоки: цільово-результативний, організаційно-змістовий, технологічно-процесуальний і критеріально-оцінювальний; педагогічні умови визначено як наскрізний чинник реалізації моделі в конкретному контексті ОПП. Розкрито функціональне призначення блоків і логіку їх взаємозв’язків: цільові орієнтири та очікувані результати узгоджуються зі змістом і організацією освітнього процесу; Agile задає процесну рамку ітеративності та адаптації; оцінювальний компонент виконує верифікаційну функцію і підтримує контур зворотного зв’язку для корекції та оновлення програми. Практичне значення результатів полягає у можливості використання запропонованої моделі як методологічної основи для проєктування й оновлення ОПП у різних ЗВО, зберігаючи відповідність стандартам і водночас підвищуючи гнучкість підготовки.
СОЦІОКУЛЬТУРНА КОМПЕТЕНТНІСТЬ СТУДЕНТСЬКОЇ МОЛОДІ У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ ОСВІТИ США: ТЕНДЕНЦІЇ ТА ДИНАМІКА НАУКОВОГО ДИСКУРСУ
У статті розкрито актуальну проблему формування соціокультурної компетентності (СКК) студентської молоді як критично важливої умови підготовки конкурентоспроможних фахівців у сучасному глобалізованому просторі. Обґрунтовано стратегічне значення досвіду США, де розвиток СКК трансформувався з гуманітарної ініціативи на високоліквідний актив, що забезпечує національну безпеку та економічну стабільність. Автором систематизовано еволюцію нормативно-правового забезпечення СКК у Сполучених Штатах – від засадничого Закону про цивільні права 1964 року до сучасних стандартів акредитації (CAEP, InTASC) та стратегічних меморандумів (NSM-8). У дослідженні продемонстровано чітку кореляцію між правовою інституціоналізацією інклюзії та економічною доцільністю, що підтверджується аналізом теорії людського капіталу та сучасних бізнес-звітів. Особливу увагу приділено практичному інструментарію формування СКК, який у статті структуровано за трьома функціональними групами: діагностико-прогностичною (IDI, CQS, BEVI), інтерактивно-симуляційною (культурні асимілятори, капсули, критичні інциденти) та технологіями імерсивної взаємодії (COIL, Virtual Exchange, Service-Learning). Показано, що така трирівнева модель дає можливість університетам США перетворювати теоретичні конструкти толерантності на вимірювані результати навчання. У підсумку обґрунтовано, що комплексний підхід до впровадження американських праксеологічних механізмів, який поєднує нормативну регламентацію, цифрову мобільність та психометричний моніторинг, є перспективним вектором для модернізації вітчизняної вищої школи в умовах євроінтеграційних трансформацій та підготовки фахівців, готових до ефективної діяльності у транснаціональному середовищі.
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ЗДОБУВАЧІВ СПЕЦІАЛЬНОСТІ «ДОШКІЛЬНА ОСВІТА» У ЗВО
У процесі дослідження авторами проаналізовані дефініції понять «професійна компетентність», «компетентність», а також узагальнено сучасні наукові підходи до формування компетентнісної моделі фахівця у галузі дошкільної освіти. Особливу увагу приділено інтерпретації професійної компетентності як інтегративної характеристики особистості, що поєднує знання, уміння, навички, ціннісні орієнтації, досвід практичної діяльності та здатність до саморозвитку. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю модернізації підготовки майбутніх фахівців дошкільної освіти в умовах трансформації освітнього простору, впровадження компетентнісного підходу, цифровізації освіти та зростання вимог до якості педагогічної діяльності. Мета статті полягає у теоретичному обґрунтуванні та визначенні ефективних педагогічних умов формування професійної компетентності здобувачів спеціальності «Дошкільна освіта» у закладах вищої освіти. Методологія дослідження базується на використанні комплексу взаємодоповнювальних методів: аналізу та узагальнення науково-педагогічної літератури, систематизації теоретичних підходів, порівняльного аналізу. У результаті встановлено, що ефективність формування професійної компетентності майбутніх вихователів забезпечується за таких педагогічних умов: створення інноваційного освітнього середовища у ЗВО; інтеграція теоретичної та практичної підготовки; використання цифрових технологій і хмароорієнтованих ресурсів; розвиток рефлексивних умінь і мотивації до професійного самовдосконалення.
ГЕЙМІФІКАЦІЯ ТА СТОРІТЕЛІНГ ЯК ЗАСОБИ ФОРМУВАННЯ ЧИТАЦЬКОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НА УРОКАХ ЗАРУБІЖНОЇ ЛІТЕРАТУРИ
У статті обґрунтовано доцільність інтеграції ігрових технологій та методів цифрового сторітелінгу в процес вивчення зарубіжної літератури в закладах середньої освіти. Розглянуто теоретичні аспекти використання гейміфікації не лише як інструменту контролю, а й як засобу глибокої інтерпретації художнього тексту. Автор пропонує методику «цифрового лабіринту» на прикладі вивчення творчості Ф. Кафки, що дозволяє учням моделювати сюжетні лінії та глибше розуміти психологізм персонажів. Упроваджено нові інструменти: адаптація конкретних цифрових сервісів (як-от Twine для створення нелінійних історій за мотивами творів або AI-інструментів для візуалізації образів), які раніше не розглядалися в методиці зарубіжної літератури як системний засіб. Змінено підхід до оцінювання, коли оцінювати потрібно не лише знання сюжету, а й глибину занурення у внутрішній світ героя через ігрові механіки, тобто, наукова новизна полягає у визначенні критеріїв оцінювання креативного читання в умовах цифровізації. Удосконалено методику використання ігрових технологій шляхом їх інтеграції з цифровим сторітелінгом, у синергії гри (як каркасу) та сторітелінгу (як методу інтерпретації), що активізує емпатію та критичне мислення, перетворюючи учня на «співавтора» тексту; обґрунтуванні ефективності «нелінійного аналізу» художнього тексту на уроках зарубіжної літератури; визначенні психолого-педагогічних умов, за яких цифрова творчість учнів сприяє подоланню «читацького відчуження». Сформульовано конкретні методичні рекомендації щодо впровадження гейміфікації та сторітелінгу для вчителів-словесників.
ГЕНЕРАТИВНИЙ ШІ ЯК ІНСТРУМЕНТ РОЗВИТКУ МЕДИЧНОЇ АНГЛОМОВНОЇ КОМУНІКАЦІЇ
У статті розглянуто генеративний штучний інтелект як інструмент розвитку медичної англомовної комунікації в системі професійної підготовки майбутніх фахівців медичної галузі. Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі англійської мови в академічній, професійній і клінічній взаємодії, а також активним упровадженням генеративного ШІ в освітній процес. Науково-практична проблема полягає в необхідності визначити не лише загальні можливості генеративного ШІ, а й конкретні дидактичні функції окремих інструментів у формуванні академічних, професійних і клінічно орієнтованих комунікативних умінь студентів-медиків. Метою статті є теоретичне обґрунтування та авторське визначення дидактичного потенціалу генеративного ШІ у формуванні письмових і усних умінь медичної англомовної комунікації. Матеріалом дослідження стали сучасні англомовні наукові праці, присвячені використанню генеративного ШІ у вивченні англійської мови та професійно орієнтованій підготовці студентів-медиків. У роботі використано методи аналізу, порівняння, систематизації, узагальнення та синтезу наукових джерел, а також авторський функціонально-дидактичний аналіз конкретних інструментів генеративного ШІ: ChatGPT, Microsoft Copilot, Google Gemini, Claude, Perplexity AI, Elicit, Grammarly/DeepL Write. На основі авторської матриці оцінено їхній потенціал для академічного письма, засвоєння термінології, моделювання клінічного діалогу, створення пацієнт-орієнтованих текстів, розвитку усного мовлення та формування критичного ставлення до ШІ-згенерованого контенту. Установлено, що генеративний ШІ може підтримувати розвиток академічного письма, усного мовлення, засвоєння медичної термінології, створення пацієнт-орієнтованих текстів і моделювання професійно значущих комунікативних ситуацій. З’ясовано, що його освітній потенціал виявляється у підвищенні чіткості, логічності, мовної правильності та комунікативної доречності англомовного висловлювання. Водночас ефективність генеративного ШІ залежить від педагогічного дизайну, викладацького супроводу та методично виваженого поєднання технологічних і традиційних форм навчання.
ОЦІНЮВАННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ СТУДЕНТСЬКИХ DEVOPS-ПРОЄКТІВ У СИСТЕМІ ПРОЄКТНО-ОРІЄНТОВАНОГО НАВЧАННЯ
У статті досліджено проблему оцінювання ефективності студентських DevOps-проєктів у системі проєктно-орієнтованого навчання. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю адаптації освітніх програм підготовки фахівців з інформаційних технологій до сучасних інженерних практик розроблення програмного забезпечення, зокрема методології DevOps, що передбачає інтеграцію процесів розроблення, тестування, інтеграції та розгортання програмних систем. Метою дослідження є розроблення педагогічної моделі оцінювання ефективності студентських DevOps-проєктів. Запропонована модель ґрунтується на поєднанні результативних і процесних показників, що дозволяє комплексно оцінювати як якість програмного продукту, так і ефективність організації DevOps-процесу та командної взаємодії. Для досягнення поставленої мети використано комплекс методів дослідження, зокрема аналіз наукових джерел, метод експертного оцінювання для визначення вагових коефіцієнтів критеріїв, а також педагогічний експеримент. Експертне оцінювання проводилося із залученням фахівців у галузі інформаційних технологій та DevOps і передбачало визначення значущості критеріїв за 10-бальною шкалою з подальшим нормуванням результатів. На основі отриманих даних сформовано систему критеріїв оцінювання, що включає функціональність програмної системи, якість програмного коду, використання DevOps-практик, автоматизоване тестування, командну взаємодію та документацію проєкту. Ефективність запропонованої моделі перевірено в межах педагогічного експерименту, у якому взяли участь студенти спеціальності «Інформаційні системи та технології», поділені на контрольну та експериментальну групи. Експеримент тривав протягом одного семестру та передбачав виконання курсового DevOps-проєкту із використанням сучасних інструментів автоматизації розроблення програмного забезпечення. Для підтвердження результатів застосовано статистичний аналіз, зокрема порівняння середніх значень показників та перевірку їх значущості. Результати дослідження засвідчили підвищення показників якості виконання DevOps-проєктів у студентів експериментальної групи, особливо за критеріями використання DevOps-практик, автоматизованого тестування та командної взаємодії. Запропонована модель забезпечує більш об’єктивне оцінювання результатів навчання, сприяє формуванню професійних компетентностей студентів і може бути використана для вдосконалення системи оцінювання курсових і дипломних проєктів у закладах вищої освіти.
КОМАНДА РАННЬОГО ВТРУЧАННЯ ТА КОМАНДА ПСИХОЛОГО- ПЕДАГОГІЧНОГО СУПРОВОДУ: ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ МОДЕЛЕЙ МІЖДИСЦИПЛІНАРНОЇ ДОПОМОГИ ДИТИНІ З ООП ТА СІМ’Ї
У статті здійснено теоретико-прикладний аналіз моделі раннього втручання крізь призму сучасних методичних рекомендацій щодо діяльності команди раннього втручання та у співвіднесенні з командою психолого-педагогічного супроводу дитини з особливими освітніми потребами в закладі освіти. Визначено спільні та відмінні ознаки двох командних моделей допомоги за критеріями мети, цільової групи, складу команди, організації взаємодії, провідних документів, ролі батьків, середовища надання послуг і очікуваних результатів. Доведено, що команда раннього втручання функціонує в сімейно-центрованій, міжвідомчій, міждисциплінарній або трансдисциплінарній логіці та зосереджується на повсякденному функціонуванні дитини раннього віку й посиленні батьківської компетентності. Натомість команда психолого-педагогічного супроводу є інституційною командою закладу освіти, діяльність якої спрямована на створення умов для здобуття освіти, визначення рівня підтримки, розроблення індивідуальної програми розвитку та реалізацію адаптацій і модифікацій освітнього процесу. Обґрунтовано, що обидві моделі не є взаємовиключними, а утворюють наступність допомоги дитині: від раннього виявлення труднощів розвитку та підтримки сім’ї – до організації інклюзивного освітнього середовища. Особливу увагу приділено координації між фахівцями охорони здоров’я, соціального захисту й освіти, а також переходу дитини з послуги раннього втручання до системи дошкільної освіти. Практична цінність статті полягає у можливості використання її положень у підготовці фахівців спеціальної та інклюзивної освіти, у роботі команд супроводу, фахівців ІРЦ, педагогів закладів дошкільної освіти та надавачів послуги раннього втручання.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ ФОРМУВАННЯ ЗМІСТУ ІНШОМОВНОЇ ПІДГОТОВКИ У СФЕРІ ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ (CASE STUDY АВТОРСЬКОГО НАВЧАЛЬНОГО ПОСІБНИКА)
У статті обґрунтовано концептуальні засади добору та організації змісту навчання іноземної мови професійного спрямування для студентів ІТ-спеціальностей. Акцентовано увагу на необхідності формування професійної іншомовної комунікативної компетентності як інтегрованої характеристики майбутнього фахівця, що забезпечує ефективну участь у міжкультурній та професійній взаємодії. Проаналізовано сучасні наукові підходи до визначення сутності та структури іншомовної комунікативної компетентності, а також окреслено обмеженість традиційного підходу, орієнтованого переважно на засвоєння термінології та переклад фахових текстів. Особливу увагу приділено проблемі браку автентичних дидактичних матеріалів для іншомовної підготовки студентів ІТ-спеціальностей, що зумовлює необхідність розроблення цілісних авторських навчальних курсів. На прикладі авторського посібника “Professional English for IT Students” розкрито принципи конструювання змісту навчання, зокрема інтеграцію технічної та ділової тематики, орієнтацію на актуальні напрями розвитку ІТ-сфери, а також поєднання мовної та професійної підготовки. Навчальний текст визначено як базову змістову одиницю курсу, що виконує когнітивну, інформаційну та комунікативну функції. Обґрунтовано його роль як джерела професійно релевантної інформації та засобу організації різних видів мовленнєвої діяльності. Розкрито логіку роботи з текстом, що передбачає поетапний розвиток умінь від засвоєння лексики до виконання комунікативних і творчих завдань. Доведено доцільність використання таксономії Блума як методологічної основи структурування системи вправ, спрямованих на розвиток мислення вищого рівня. Зроблено висновок про ефективність запропонованого підходу для формування готовності студентів до професійної діяльності в умовах глобалізованого ІТ-середовища.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ТЕХНІКО-ТАКТИЧНИХ ДІЙ У НАПАДІ В ПЛЯЖНОМУ ВОЛЕЙБОЛІ СПОРТСМЕНОК РІЗНИХ ВІКОВИХ ГРУП
Сучасний розвиток пляжного волейболу характеризується підвищенням інтенсивності змагальної діяльності, ускладненням структури техніко-тактичних дій та зростанням вимог до індивідуальної ефективності спортсменок. За цих умов особливої актуальності набуває дослідження ефективності техніко-тактичних дій у нападі з урахуванням вікових особливостей, що є необхідною передумовою наукового обґрунтування змісту тренувального процесу. Метою статті є визначення ефективності подач та нападаючих ударів як провідних техніко-тактичних дій атакуючої спрямованості у змагальній діяльності спортсменок у пляжному волейболі віком 13–15, 16–17 та 18–19 років. Методи дослідження включали аналіз і узагальнення науково-методичної літератури, педагогічне спостереження та аналіз змагальної діяльності з використанням протоколювання техніко-тактичних дій. Емпіричну базу становили дані 180 партій офіційних змагань чемпіонатів України (2023–2025 рр.). Оцінювання здійснювалося за показниками ефективності (здатність дії забезпечити збереження м’яча та організацію наступної атаки), результативності (здобуття очка) та помилок (втрата розіграшу). Результати дослідження свідчать, що у процесі багаторічної підготовки відбувається закономірна трансформація структури техніко-тактичних дій у нападі. У віковій групі 13–15 років домінують технічно прості дії (подачі з місця, нападаючі удари), ефективність яких забезпечується переважно стабільністю виконання, однак супроводжується обмеженою результативністю та високою варіативністю помилок при ускладненні техніки. У спортсменок 16–17 років встановлено інтенсивний етап формування техніко-тактичної майстерності, що проявляється у розширенні арсеналу нападаючих ударів, зростанні результативності силових нападаючих ударів та поступовому зниженні помилок, поряд із збереженням їх підвищеного рівня при виконанні складних технічних елементів. У віковій групі 18–19 років формується збалансована модель техніко-тактичних дій у нападі, яка характеризується оптимальним співвідношенням ефективності, результативності та помилок, стабілізацією технічного виконання та зростанням ролі варіативних і тактично обумовлених дій у нападі, зокрема контратак. Встановлено, що з віком підвищується не лише результативність техніко-тактичних дій, але й їх функціональна доцільність, що проявляється у збільшенні частки ефективних дій, спрямованих на збереження м’яча та організацію наступної атаки. Отримані результати можуть бути використані для обґрунтування індивідуальних програм техніко-тактичної підготовки спортсменок у пляжному волейболі.
МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ ОПРАЦЮВАННЯ МОРФОЛОГІЇ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ НА ПІДГОТОВЧИХ КУРСАХ
У статті розглянуто особливості вивчення розділу «Морфологія» на підготовчих курсах з української мови для вступників у заклад фахової передвищої освіти. У центрі уваги – формування цілісного уявлення про систему частин сучасної української мови. Актуальність дослідження зумовлена освітніми втратами з української мови у випускників закладів базової середньої освіти, обмеженим часом курсів та різним рівнем попередньої підготовки слухачів. Дослідження ґрунтується на аналізі досвіду проведення дистанційних підготовчих курсів з української мови, організованих на базі Карпатського національного університету імені Василя Стефаника для вступників до Івано-Франківського фахового коледжу в 2025 році. У статті запропоновано методичні засади організації роботи з морфології в стислі терміни проведення підготовчих курсів з української мови. Визначено ефективні методи та прийоми опрацювання навчального матеріалу, особливу увагу зосереджено на способах узагальнення й систематизації, окреслено роль електронних словників, узагальнювальних таблиць як засобів оптимізації навчального процесу. Проаналізовано типові труднощі засвоєння морфології, зокрема в процесі визначення частин мови, розпізнавання морфологічних форм, встановлення граматичних зв’язків. Результати дослідження можуть бути використані в розробці навчально-методичних матеріалів для підготовчих курсів з української мови, в укладанні системи вправ для опрацювання морфології, а також у практиці викладання української мови в закладах загальної середньої та фахової передвищої освіти.
СУЧАСНІ ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ МЕТОДОЛОГІЇ НАУКОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ У ГЛОБАЛЬНОМУ НАУКОВОМУ ПРОСТОРІ
У статті здійснено комплексний аналіз сучасних тенденцій розвитку методології наукових досліджень у контексті глобалізаційних трансформацій, цифровізації науки та посилення міждисциплінарної взаємодії. Обґрунтовано, що методологія набуває ключового значення як інструмент забезпечення якості, достовірності та відтворюваності наукового знання в умовах ускладнення об’єктів дослідження та зростання обсягів інформації. Визначено, що актуальність дослідження зумовлена кризою відтворюваності, яка актуалізує потребу у впровадженні нових методологічних стандартів, орієнтованих на відкритість, прозорість і доступність наукових результатів. Проаналізовано основні підходи сучасної науки, зокрема концепцію відкритої науки, розвиток міждисциплінарних і трансдисциплінарних досліджень, інтеграцію кількісних і якісних методів, а також вплив цифрових технологій і штучного інтелекту на трансформацію наукового пізнання. Окрему увагу приділено етичним аспектам досліджень, які пов’язані з обміном і повторним використанням даних, а також забезпеченням академічної доброчесності. Доведено, що сучасна методологія характеризується переходом до гнучких, адаптивних підходів, що враховують контекст дослідження та специфіку наукових галузей. Узагальнено світовий досвід впровадження нових методологічних практик і визначено їх значення для підвищення ефективності наукової діяльності та інтеграції у міжнародний науковий простір.
СУЧАСНИЙ УРОК ІСТОРІЇ В УМОВАХ КОМПЕТЕНТНІСНОГО НАВЧАННЯ: ПЕРСПЕКТИВИ ТА ПРОБЛЕМИ РЕАЛІЗАЦІЇ
У статті проаналізовано теоретико-методичні засади компетентнісного підходу та особливості його реалізації у шкільній історичній освіті. Мета дослідження полягає у визначенні специфіки організації сучасного уроку історії в умовах компетентнісного навчання, аналізі основних викликів його реалізації та окреслення перспектив ефективного впровадження компетентнісного підходу в освітній процес Нової української школи. Методи дослідження включають синтез підходів до визначення поняття, змісту та специфічних рис компетентнісного навчання; аналіз освітнього законодавства; а також розробку методичних рекомендацій щодо проведення уроків історії. Уточнено ключові напрями організації сучасного уроку історії, що передбачають використання інтерактивних технологій, розвиток критичного мислення та орієнтацію на практичне застосування знань. Особливу увагу приділено ролі вчителя як організатора й фасилітатора освітнього процесу. Визначено основні виклики, з якими стикаються вчителі, зокрема необхідність оновлення методичного інструментарію, поєднання традиційних і інноваційних форм навчання, обмеженість навчального часу та складність оцінювання учнів. Охарактеризовано основні проблеми та визначено оптимальні шляхи їх подолання під час реалізації компетентнісного підходу. Констатовано, що успішна реалізація компетентнісного підходу під час вивчення історії потребує системного використання активних та інтерактивних методів навчання, технологій проєктної діяльності, формувального оцінювання та рефлексії. Водночас існують певні проблеми: неоднорідність нормативно-правової бази, переважання знаннєвого підходу, обмежена адаптація підручників та труднощі взаємодії з батьками й соціальними партнерами. Для подолання цих викликів рекомендується вдосконалення методики навчання, адаптація дидактичних матеріалів та посилення співпраці школи з родиною й громадою.
ТРАНСФОРМАЦІЯ МЕТОДИЧНОЇ СИСТЕМИ ВИЩОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ДИДЖИТАЛІЗАЦІЇ ПРИ ВИВЧЕННІ МЕДИКО-БІОЛОГІЧНИХ ДИСЦИПЛІН
У статті представлено результати емпіричного дослідження на основі студентських рефлексій сучасного стану та перспектив трансформації методів навчання щодо застосування студентами методів, практик та технологій при вивченні медико-біологічних дисциплін у форматі змішаного навчання у вищій школі. Проаналізовано особливості запровадження традиційних, сучасних, альтернативних та новітніх методів навчання, виявлено їхні переваги та недоліки. На основі аналізу емпіричних даних студентських рефлексій виявлено, що попри домінування традиційних словесних методів (67,0%), у сучасних умовах диджиталізації спостерігається стрімкий прогрес створення нового формату освітнього середовища, який дозволяє максимально ефективно поєднувати та використовувати переваги як онлайн, так і офлайн освіти, а також впроваджувати новітні технології, способи та методи навчання, зокрема штучного інтелекту (67,0%) та методики «перевернутого класу» (60,8%). Доведено високу готовність студентів до інтерактивної взаємодії через дискусії (76,3%) та командної роботи (57,7%). Водночас зафіксовано критично низький рівень дослідницької активності (6,2%) та міжпрофесійної взаємодії (14,4%). Обґрунтовано методичні рекомендації щодо інтенсифікації проблемно-орієнтованого та симуляційного навчання як ключових чинників підвищення якості фахової підготовки з медико-біологічних дисциплін.
КОГНІТИВНІ МЕХАНІЗМИ ФОРМУВАННЯ НАВЧАЛЬНОЇ АВТОНОМІЇ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ У ПРОЦЕСІ ІНШОМОВНОЇ ПІДГОТОВКИ: ТЕОРЕТИЧНИЙ АСПЕКТ
Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі навчальної автономії здобувачів освіти як ключової передумови ефективного оволодіння іноземними мовами у сучасній вищій освіті України в умовах воєнних викликів і подальшого відновлення освітньої системи. Мета статті – на основі аналізу сучасних наукових джерел виявити, теоретично обґрунтувати та систематизувати когнітивні механізми формування навчальної автономії здобувачів освіти у процесі іншомовної підготовки. Дослідження має теоретико-аналітичний характер і виконане у форматі систематизованого огляду наукових джерел. Методологічну основу становить аналітико-тематичне опрацювання сучасних публікацій із подальшим порівняльним аналізом і концептуальним синтезом отриманих результатів. У результаті встановлено, що навчальна автономія здобувачів освіти формується як багатовимірний конструкт, ядром якого є узгоджена взаємодія когнітивних і метакогнітивних механізмів, що забезпечують обробку інформації, вибір і застосування навчальних стратегій, а також планування, моніторинг і корекцію навчальної діяльності. Показано, що саморегуляція виступає операційною формою реалізації зазначених механізмів, тоді як метакогніція забезпечує їх координацію на рівні усвідомлення, рефлексії та адаптації до умов навчання. Обґрунтовано, що мотивація та самоефективність виконують функцію підтримки й активізації когнітивних процесів, підвищуючи готовність здобувачів освіти до самостійного навчання у сфері іншомовної підготовки. Узагальнення дослідницьких підходів засвідчило визначальну роль освітнього середовища, яке поєднує когнітивно орієнтовані стратегії навчання, метакогнітивний супровід і можливості цифрових технологій. На цій основі сформульовано рекомендації щодо системної інтеграції когнітивних і метакогнітивних практик у навчальний процес, поетапного розвитку саморегуляційних умінь здобувачів освіти та трансформації ролі викладача у напрямі фасилітації їх пізнавальної діяльності. Отримані результати підтверджують доцільність когнітивно орієнтованого підходу до формування навчальної автономії як чинника підвищення ефективності, гнучкості та стійкості іншомовної освіти у вищій школі.